-Hvorfor har du alltid hatt på deg? -Fordi den passer til hodet mitt.
Vil du prøve den?
Hva vil du at jeg skal gjøre? Hva?
Hva synes du om det? En gang til, da.
Sitt på kneet mitt. Jeg gjør det ikke flere ganger. Hold opp fingeren.
Løkken er knyttet. Og eneste måten å få den av på, er å slippe fingeren.
Ser dere? Følg med nå.
En gang til!
Nei, den går jeg ikke på! Løp av gårde, nå.
-Hva er det? -Sitter du aldri stille?
Sitter man stille i New York, blir man renovert.
-Jeg føler liksom at du ler av meg. -Jaså...?
Nei, nå skulle du si at du ikke ler av meg.
Så du tar deg av hele samtalen?
Omgitt av menn, så må vi kvinner gjøre det, mr Booker.
Du kan godt si Tom.
Jeg ler kanskje lite grann. Du burde slappe av mens du er her.
Det er vakkert her. Og jeg kunne tenkt meg å ha et...
...landsted her, men jeg forstår ikke hvordan man kan bo her hele året.
-Savner du ikke resten av verden? -Hva burde jeg savne?
Om du aldri har bodd i en by...
Med museer, teatrer og restauranter og musikk, og...
-Det lar seg ikke forklare. -Teller Chicago?
-Har du bodd i Chicago? -Jeg møtte min kone der.
Var du gift med en kvinne i Chicago?
-Ja, tenk det. En kvinne... -Unnskyld! Jeg mente ikke å...
Jeg gikk på ingeniørhøyskolen og hun studerte musikk. Spilte cello.
Hun spilte en konsert av Dvosrák. Det vakreste stykket jeg hadde hørt.
Så... Hvem er det som ler av hvem?
-Er du jogger? -Jeg jogger ikke, jeg løper.
Bra. Grizzlybjørnene tar helst joggere.
-Sover du bra i huset? -Sover aldri bra, men huset er fint.
-Mitt håndlag med dyr... -Han er ung. Hold ut hånden din.
La ham snuse på deg.
Så fin han er.
Hvorfor har du sluttet å ri? Grace sa at du red da hun var liten.
Sa hun det?
Vet ikke riktig...
Har vel ikke tid.
Det skulle liksom være vår...
-Ha en hyggelig dag. -Takk, du også.
Kom, så tar vi en tur.
-Kan du kjøre? -Jeg er for ung.
Det er aldri for tidlig å begynne. Hopp inn.
-Jeg kan ikke... -Jeg har ikke hele dagen på meg.
Sett i nøkkelen.
Denne?
Høyre pedal er gassen, den andre er bremsen.
-Jeg tror ikke beinet mitt klarer det. -Det finner vi ut av. Sett den i første.
Og gi gass.
Du kan! Det gjelder bare å vite hvor mye. Prøv igjen.
Bra!
Riktig bra! Sving ned på veien til venstre.
Der ser du hvor lett det er.
Jeg tar meg en lur. Fortsett til veien tar slutt.
-Jeg tror ikke at jeg kan... -Du gjør det jo allerede.
Hvor fikk du Pilgrim?
Vi kjøpte ham i Kentucky. Mamma og jeg dro opp dit.
Det må ha vært flott.
Er du redd for noe...Tom Booker?
For å bli gammel... For ikke å duge til noe.
Grace... Hva hendte egentlig med Pilgrim?
For jeg har et problem...
Når jeg jobber med en hest, vil jeg vite litt om dens bakgrunn.
Ofte kan hesten fortelle det selv,-
-men iblant er de altfor forstyrret.
Om du ikke orker å fortelle det, så forstår jeg det.
Men om jeg skal finne ut hva som foregår i hodet hans...
Så ville det hjelpe om jeg visste hva som hendte den dagen.
Ikke i dag. Fortell det når det passer deg.
Du bestemmer når.
-Nei. -Du har ikke hørt spørsmålet ennå.
Du ville gjøre meg en tjeneste. Unghestene må ris inn.
-Rimrock føler seg utenfor. -Stakkars liten...
Han ville bli glad og ta seg godt av deg.
-Slipper jeg telefonregningen, da? -Nei, den betales utenom.
Her har du en hatt.
-Jeg har en hatt. -Ja, jeg så den...
-Stigbøylene er for langt nede. -Nei da. Bare slapp av.
-Jeg begynner å få teken på det igjen. -Da sier jeg ikke mer.
Men jeg har aldri ridd med western-sal før...
Det vet jo ikke hesten!
Du sitter bra i salen.
-Kjennes det bra? Skal vi øke farten? -Ja!
Løsere tøyler. La ham jobbe.
Går det bra? Da setter vi opp farten!
Jeg misunner din mor...
Jo, jeg gjør det!
Det må være fantastisk å ha nådd et punkt i livet-
-hvor man ikke lenger behøver å gjette seg fram.
Ikke flere umulige avgjørelser å ta.
Og alle bekymringer og alle feil man har begått, er like verdifulle-
-og blir satt like mye pris på, som det gode man har gjort.
Det må føles deilig!
Og gi slik fred...
Man behøver ikke være på hennes alder for å finne fred.
Men hvordan vet man det før man har alt bak seg? Føler du fred?
-Iblant. Ikke alltid, men iblant. -Når da?
Når jeg våkner på ranchen og vet hva jeg har å gjøre, at jeg er hjemme...
Jeg vet ingenting når jeg våkner...
Var det riktig å ta henne med hit, bort fra faren og vennene hennes?
Jo mer jeg anstrenger meg, desto mer rot blir det.
Så la det bli det.
-Nei, det kan jeg ikke. -Hvorfor ikke?
-Synes du det var rett av meg? -Det kan ikke jeg svare på.
Det får vi tidsnok se. Var det galt, vil nok Grace si ifra.
Hun er sterk. Det må hun ha arvet etter noen.
Takk for alt du gjør for oss. For at vi får bo i huset.
Det stod jo tomt.
Hvordan var din kone?
Hun hadde rødlig hår. Ja, det kom litt an på lyset.
Og hun hadde grønne øyne.
Da hun spilte, falt jeg pladask.
Det traff meg rett i hjertet. Jeg hadde aldri hørt slik musikk før.
Og uttrykket hennes når hun spilte...
En dag så hun slik på meg. Da visste vi...
...begge to.
Hun passet ikke inn på en ranch, men jeg ville prøve.
Jeg tenkte at hun kunne gi musikkundervisning i byen...
Våre barn kunne vokse opp sammen med ungene til broren min...
Men hun trivdes ikke her.
"For stort og åpent," sa hun.
-Hvorfor ble dere ikke i Chicago? -Der var det for trangt...
Det var ikke sånn det skulle gå...
Men hvordan kunne du vite det så sikkert?
Å vite det, er lett. Det er verre å si det høyt.
Etterpå kan man si: "Det var ikke den rette. Skulle innsett det før."
Jeg elsket henne ikke fordi det var "rett". Jeg bare elsket henne.
Jeg vil gjerne si en ting, Annie. Det var modig av deg å komme hit.
Løft beinet.
Ut med deg.
Hei, Joe.
Får jeg ri på hesten din?
-Har du spurt Tom? -Klart jeg har.
-Ga virkelig Tom deg lov? -Hjelper du meg opp?
Helt sikker?
Jeg har den. Nå klarer jeg det.
Her.
Gikk det bra?
Dere får ikke si noe!
Det var for mange gafler, så jeg...
-Så fin du er! -Takk.
Vil dere ha noe å drikke?
Jeg går og hjelper henne.
-Alt under kontroll? -Nei... Ikke helt.
Lenge siden jeg har laget mat. Og jeg fikk ikke tak i parmesanost.
De er ikke kresne, bare maten er varm. Kan jeg hjelpe til?
-Bare finn deg til rette. -Det gjør jeg.
I så fall kan du bære inn...pastaen.
-Du hadde glemt en knapp. -Takk.
-Jeg tar gjerne litt mer spagetti. -Vær så god.
-God saus. Kan jeg få oppskriften? -Den er kjøpt på glass.
Jaså, du... Jeg brukte også saus på glass en gang...
-Men den var ikke så god. -Nei.
Det gjelder vel å kjøpe rett merke. Jeg vil gjerne vite hvilket det er.
-Du har jo gitt meg en frikveld. -Nå er vi inne på et følsomt emne...
Diane drømmer om dra til...
-Var det Hellas...? -Marokko.
Der kvinnene går med maske og alle går i nattskjorter.
-Vi trenger en ferie. -Vi skal jo i bryllup i Branson.
-Du kan det jo ikke! -Jo da!
Branson i Missouri er ikke helt det samme som Marokko.
Jeg har slekt der. Jeg har ingen slektninger i Marokko, så vidt jeg vet.
-Du har hatt din tur! -Ro dere ned.
Du skal bare vise deg for henne! Du lot henne ramle av hesten din.
-Jeg så at hun prøvde å stige på. -Din dust!
Har du ridd?
Annie, vi bør nesten få dem i seng.
-Si "takk og god natt". -Det var kjempegodt.
-Si takk. -Tusen takk.
-Prøvde Grace å ri? -Det bør du spørre henne om.
Unnskyld hvis jeg gjorde noe galt.
Ikke la henne støte deg bort.
Grace... Er alt i orden?
-Prøvde du å ri? -Ja.
Så er jeg kurert nå?
Ingen forsøker å kurere deg.
Jeg synes det er fint at du begynner å ri igjen.
-Jeg vet hvorfor du ville... -Ja, du vet jo alt!
Gi deg. Kan jeg ikke få snakke med deg? Hvorfor er du så sint på meg?
-Alt jeg gjør og sier, er galt. -Nå vet du hvordan det føles.
Jeg vet at jeg er krevende, og jeg lei for at du føler det slik.
-Men jeg gjør det kun fordi... -Perfekt datter betyr perfekt mor!
Den fortjente jeg ikke!
Jeg gjør det ikke for egen del, men for at du skal bli trygg på deg selv.
Og du har søren meg lykkes...!
Hvem kommer til å ville ha meg slik?
Ingen!
Jeg vet at det ikke virker slik, men jeg forstår hva du føler.
Da jeg var på din alder og pappa døde,-
-trodde jeg at jeg kom til å bli helt alene.
Men jeg har deg.
Jeg pleide å be til Gud hver kveld-
-om at du og pappa skulle få flere barn.
Så jeg slapp å være så...unik.
Jeg vet det...
Jeg forstår hvor tøft det må være å ha mistet bestevenninnen sin,-
-og ha fått kroppen forandret mot ens vilje.
Men en dag kommer noen til å se den flotte kvinnen du utvikler deg til.
Og bare se hvor mye han elsker deg.
Det er det eneste jeg ser.
Dette er AT&Ts konferanseservice. Er dette Annie MacLean?
Jeg har en telemøte-samtale fra mr Gottschalk og mr Felton.
Et øyeblikk.
Ja?
Jeg har ventet på deg.
Er du sulten?
Judith holdt på å fortelle om en gutt... Jeg fikk aldri vite hva han het.
Vi skulle ta veien rundt jernbanebrua.
Vi lo av noe, jeg husker ikke hva det var.
Og...så ramlet hesten hennes. Judiths fikk foten fast i stigbøylen.
Hun var livredd.
Da så jeg traileren komme mot oss...
Han fløytet for å få oss ut av veien.
Jeg prøvde å nå tak i tøylene hennes...
...for å få hesten til å flytte seg.
Traileren begynte å skrense...
Jeg rakk ikke å gjøre noe...
Den kjørte rett på Judith.
Hun bare ble borte...
Så kom den mot Pilgrim og meg.
Pilgrim steilet mot traileren.
Jeg falt av...
Men Judith... Judith...
Tilgi meg, Judith...
Jeg skal ikke si at den følelsen går over.
Men du gjorde ikke noe galt.
Det samme kunne ha hendt meg, eller Frank eller Joey.
Det er ingen vits i å prøve å forstå hvorfor sånt skjer.
Vi hadde en gutt fra Svartfot- reservatet som jobbet for oss en tid.
Han var 16 år, sterk og flink. Vi ble veldig gode venner.
En dag badet han i innsjøen og stupte...
Rett på en stein.
Han brakk nakken...og ble lam.
Etter ulykken pleide jeg å stikke innom ham av og til.
Men han var borte... Det var som om hans personlighet hadde forsvunnet.
Alt som var igjen, var sinne.
Det var som om...gutten jeg kjente hadde gått et annet sted.
Jeg vet hvor hen...
Jeg vet det.
Men du må ikke forsvinne. Gjør alt du kan for ikke å gi opp.
En ting til...
Da Pilgrim steilet mot traileren... Vet du hva jeg tror?
Jeg tror at han var så glad i deg at han ville beskytte deg.
Det tror jeg.
En gang til?
-Uten å smile? -Ja.
Nei, det kan du ikke. Det er umulig. Jeg kjenner hvordan musklene...
Deilig å ha noen dager fri, hva?
Det er mer enn noen dager nå. Jeg er ikke redaktør lenger.
-Første gang jeg har sagt det høyt... -Har de gitt deg sparken?
Nei, det er heller...
Jo...de ga meg sparken.
-Du virker ikke så fortvilet? -Forsinket sjokk. Eller kanskje ikke...
Jeg kan nok overtale dem til å ta meg tilbake, eller finne et annet blad.
-Men jeg vet ikke om jeg vil. -Det kan vel vente til du drar hjem.
Har du alltid visst at dette var livet for deg?
Pappa var rancheier,-
-så det var ikke store steget å gifte seg med en rancheier.
-Frank er snill. -Fins ikke bedre enn ham.
Jeg tenker jo iblant på alt det jeg ikke har.
Kanskje jeg får se Marokko. Men sannsyligvis ikke...
Har Tom hatt mange venninner etter skilsmissen?
Jeg er ikke så flink til å gå som katten om den varme grøten.
Så la meg snakke rett ut.
Tom betyr mye for oss. Så ikke prøv å finne det du leter etter her.
Ikke tving ham til å gjenoppleve det han har slitt med så lenge.
Tom gjør neppe noe han ikke vil.
Han er snill.
Han har en gave. Den må komme fra himmelen...
Men han er likevel bare en vanlig mann.
Kunne ikke...
Det er noe jeg vil vite...
Er du sikker?
Jeg må tilbake...
Pappa?
Diane... Velkommen hit.
Frank. Dette er Joe, eldstegutten vår.
-Dette er mr Booker. -Tom.
Gleder meg.
Takk for at du har tatt deg av jentene mine. Jeg ser allerede forskjell.
-Ser du at jeg går uten stokk? -Det er kjempefint.
-Kan vi vise ham Pilgrim? -Ja visst.
-Vi tar inn veskene dine. -Trenger du hjelp?
Da innså jeg at jeg hadde kjørt vill.
Jeg spurte i en butikk om noen kjente ranchen, og en hyggelig gammel fyr-
-med bandasje rundt hodet forklarte meg veien.
Hjelpe meg, det var Henry Vanoker! Rart du ikke havnet i Mexico.
Da pappa var i India, gikk han seg vill oppe i fjellene.
Da han kom ned, sa alle at han hadde funnet en ny vei, så de endret kartet!
Hva gjorde du i India?
-Etter college var jeg i Fredskorpset. -Hvor han møtte mamma.
Fortell om da mamma lette etter Tubab!
Mamma var skribent, og pappa vet resten...
-Hun skrev for et engelsk tidskrift... -Cambridge Monthly.
Hun dro til India uten å kjenne en sjel, og hadde ikke et sted å bo.
Noen sa til henne at hun skulle gå til Tubab.
Hun banket på hos meg, med koffert og skrivemaskin...
Og spurte hvor Tubab var. "Her," sa jeg. Hun sa: "Heter du Tubab?"
"Nei, jeg heter Robert. Tubab betyr 'hvit mann' og det er jeg."
Og slik møttes vi!
Liten seng... Jeg kan sove på låven.
-Du har jo høysnue. -Unnskyld at jeg kom uanmeldt...
-Jeg øynet mulighet til å ta fri... -Du behøver ikke unnskylde deg.
Du har all mulig rett å være her.
Du gjorde rett i å ta henne med hit.
Jeg har hatt mine tvil flere ganger.
Du må være trøtt.
-Er det virkelig samme hest?! -Vi er ikke ferdige ennå.
-Hvor lang tid trenger du? -Det kommer an på Pilgrim.
Pappa, kom og dans! Jo, kom da!
Skal kyrne være på den øvre eller nedre enga?
Den øvre.
Så du vokste opp her?
Skal vi plutselig ikke snakke til hverandre lenger? Si noe!
-Nei. Jeg vil ikke bli dratt inn i dette. -Det er du!
-Han er en god kar. -Men følelsene kan jeg ikke hindre.
-Du må vite hva du vil. -Vet du hva du vil?
Ja, og jeg prøver å ikke miste fatningen.
Jeg trodde ikke jeg skulle oppleve slike følelser igjen.
Annie, jeg hører hjemme her. Dette er meg. Er dette det du vil ha?
Ja.
Sikker på det?
Ja.
Vil du kunne si det til Robert og Grace?
Hvis du kunne dra hjem og forandre ting... Ville du gjøre det?
Så enkelt er det ikke.
Jo, det er det.
Det er ikke rettferdig.
Nei, det er det ikke.
I morgen er den store dagen...
Dette skal gå bra, Grace. Bare vent litt. Tom roer ham først.
-Hva gjør du? -Vi må prøve noe nytt.
-Det gjør ikke vondt...eller hva? -Vi har aldri gjort ham vondt.
Dette er Pilgrims sjanse. Og din...
La ham gjøre ham klar.
Hold opp!
Nå trenger vi deg.
Sett deg ned.
Sett deg ved siden av meg.
-Hvorfor skulle han la meg...? -Se på ham.
Alt er bra med ham. Og du har aldri sviktet ham.
-Jeg kan ikke! -Du må gjøre dette.
Stol på meg en siste gang.
-Hva skal jeg gjøre? -Sitt her ved siden av meg.
Stryk ham på halsen og hodet.
Masser ham overalt.
Bra.
Bra. Fortsett slik.
Grace... Nå skal vi vise Pilgrim hvordan han skal hjelpe deg opp.
Vi kommer til et punkt hvor dere ikke trenger meg mer.
Vi er der nå.
Du har ikke noe valg. Legg beinet over salen.
Nå skal vi vugge ham opp.
-Pappa! -Du var kjempeflink.
-Gjør dere dere klar til å reise hjem? -Er Tom her?
Nei, han dro til Sheridan for å hente hester. Dro i går kveld.
-Når kommer han tilbake? -Jeg vet ikke.
Si ifra om dere vil ha hjelp med å laste inn Pilgrim.
-Når går flyet? -12.15.
Bookers kjører oss til flyplassen halv ti.
Vil du virkelig kjøre Pilgrim hjem?
Nå kan jeg jo veien, og har ingen jobb som venter på meg.
Jeg kan trenge litt tid for meg selv.
-Når drar du? -Samtidig med deg og Grace.
-Kan jeg komme med et forslag? -Hva da?
Ta den tiden du trenger.
Hva er det? Du virket bekymret.
Jo, Annie...
Da jeg så hesten, følte jeg at det samme skjer med meg.
Jeg har to muligheter. Enten kjempe...
Eller godta tingenes tilstand.
Jeg har alltid visst at jeg elsket deg mer... Det plaget meg ikke.
Jeg følte meg bare heldig.
Overveldet av at en kvinne som du ville være hos en mann som jeg.
Jeg trodde at om jeg gjorde alt riktig, var den perfekte ektemann og far...
Også det å lykkes som advokat, var viktigst for oss... Klarte jeg det...
Så var det uvesentlig at vi ikke elsket hverandre like mye.
Jeg forlangte ikke mer. Jeg sa til meg selv at jeg ikke trengte mer.
Men...
Saken er den at du ikke vet hva du føler for meg.
Du vet ikke om du vil fortsette å leve med meg.
Og sannheten er den...
At jeg ikke vil du skal komme hjem før du vet hvordan du vil ha det.
Takk, Joe.
Adjø, Annie. Og lykke til.
Takk. Og takk det samme.
-Hopp inn alle sammen! Er vi klare? -Jeg tror det.
-Hvorfor er han ikke her? -Han ble vel forhindret.
Nei, han liker ikke å ta farvel.
Han er ikke så flink til å si "hallo", heller.
Klar?
-Når kommer du hjem? -Om noen dager.
-Jeg kommer til å savne deg. -Kjører jeg vill, vet du hvor jeg er.
Ja, omtrent hvor som helst!
Jeg ringer deg.
Skal han stå i hestehengeren eller løpe ved siden av?
Jeg ville være her når du dro.
-Jeg vil ikke dra ifra deg. -Jeg vil ikke at du skal dra.
Bare noen dager til...?
Og så?
Hvorfor hendte dette?
Sånt spør ikke jeg om. Jeg ville ikke elske deg, men gjør det.
Det vil jeg alltid ha i minnet.
Kan vi ta en siste ridetur sammen?
Jeg saler dem opp.